- I tidligere episoder: - Vi bør få barn.
Jeg fant skader, kanskje fra angrepet. Kanskje fra noe annet.
- Jeg kan ikke få barn. - Er du sikker?
De omringer oss. Det kommer flere for hvert minutt.
Dette eksperimentet tar slutt nå.
Vi dør alle sammen hvis du dreper henne!
Hun kan ha rømt for noen minutter eller timer siden.
- Hun gravde utenfra og til røret. - De vil drepe oss alle.
Abigail er ei flink jente. Ei utmerket jente.
Faren er senator. Moren driver med veldedighet. Gjør det I stillhet.
- Er det greit å spille badminton? - Det er en ufarlig sport.
Best å holde skinnet oppe. Hun er ikke I tredje måned ennå. Blondinen.
- Faren? - Lacrosspiller. Går på Harvard nå.
- Barnet blir født I desember? - Ja.
Bra. Jeg planlegger en lang reise mot slutten av året.
Det er bra hvis han har slått seg til ro da.
Taimingen betyr alt, ikke sant?
Det kan være tusen eller mer.
Hvorfor samler de seg?
Det ser ut som Margaret. Hun er tilbake blant hunnene, men...
- Se her. Hun kan være døende. - Hun er ikke den eneste hunnen der.
Dør lederen, får de en ny. Sprenger vi tunnelen, lager de en til.
- Vi vinner kanskje tid hvis hun dør. - Hvor mye da?
Det fins bare én utvei. Hent CJ og doktor Yedlin.
Hun tok valget sitt. Jeg trenger ikke flere formaninger.
Det er ikke derfor jeg er her. Jeg har kommet over det.
- Gratulerer. Inviter meg til festen. - Babygavedryss.
Jeg vet ikke hvor lang tid vi har igjen.
Det kan være dager eller timer. Jeg vil ikke la den guttungen styre.
Jeg vil vite hvor du står.
- Jeg har ingen betydning. - Nei.
Ikke I det hele tatt. Men jeg vil at det skal gå glatt.
Det kan du hjelpe meg med. Men jeg gjør det med eller uten deg.
Jeg skal ikke skape problemer, men jeg forstår ikke planen.
De fikk nettopp tilbake lederen, og det kan være millioner av dem.
De kan grave tunneler og bygge stiger.
Spørsmålet er ikke om, men når.
Så jeg støtter deg. Jeg er for en regimeendring.
Men hva er planen din, Theo?
Har du en hemmelig strategi? En tryllepille som kurerer problemene?
Eller vil du bare at det skal stå noe annet på gravsteinen din?
Doktor Yedlin. Han vil treffe oss I fjellet.
Vi har mat til én måned.
Vi har ikke medisiner hvis folk blir syke.
Det er tusenvis av dem utenfor gjerdet nå.
De kan angripe når som helst nå som de har fått tilbake lederen.
Vi kan avfinne oss med skjebnen.
Si fra til folket I Wayward Pines.
Gi dem sjanse til å få orden på livet, klemme hverandre og si adjø.
Og vente på det uunngåelige. Eller så kan vi slåss.
Vi har fremdeles én fordel.
Pilcher. Han hadde tro.
Han fikk oss hit på grunn av den troen.
Feil tidsperiode, riktig idé.
Kapslene?
Vi vender tilbake til fjellet, der vi alle ble gjenfødt.
- Så raskt som mulig. - Nei.
Vi sovner på nytt. Alle sammen.
I årevis prøvde vi om og om igjen på den gammeldagse måten.
Det var min feil. Hennes feil. Hvem vet?
I dag, når naturen svikter, fins det jo så mange nye metoder.
Det får en til å lengte etter gamle dager.
Her er jeg. Alene.
Jeg vil etterlate meg en arv.
Ikke rikdom eller en tittel.
En arv I form av framtidig lederskap.
En arv I form av... kjærlighet. Ubetinget kjærlighet.
Til menneskeheten.
- Hei, Abigail. - Du er eldre enn jeg trodde.
Hvordan har du det?
Det er vanskelig å bevege meg, og intervjuet på Princeton må vente.
Men jeg takler det.
- Det er "Kamerat Napoleon". - Ja.
Sommerlesning foran avgangsåret. De tvinger oss til det.
Det er verre ting man kan bli tvunget til.
"Der oppe, rett på den andre siden av den mørke skyen dere ser der,"-
- "der ligger Sukkertøyfjellet."
"Det lykkelige land der vi stakkars dyr får evig hvile fra vårt strev."
"Dyra utenfor så fra gris til mann, fra mann til gris,"-
- "men det var blitt umulig å si hvem som var hvem."
Ja, den er ganske idealistisk.
I begynnelsen. Har du lest den ferdig?
Iblant er det bra med regler. Nødvendig.
- Det er en allegori. - Så den betyr ingenting.
For 20 år siden kan den ha gjort det. Eller om 20 eller 20000 år.
- Den beskriver ikke min verden. - Ikke ennå.
Det var hyggelig å treffe deg, Abigail.
Takk for at du tok deg tid til det.
Jason.
Det kaller jeg ham.
God morgen.
Som leder for denne byen har jeg vært mange forskjellige ting.
Men framfor alt har jeg prøvd å være ærlig.
Jeg har vært ærlig mot dere om hva dette stedet er, -
-hvor vi er og hvem vi er.
Jeg skal være ærlig mot dere nå.
Fienden har kommet nær, -
- I større antall enn vi har sett før. Vi vet ikke hva de planlegger.
Vi må gå ut fra det verste: at en invasjon er nært forestående.
Vi må innlede en umiddelbar evakuering for å beskytte dere.
Heldigvis har vi en plan!
Like etter at møtet er over, -
- begynner vi å flytte beboerne I Wayward Pines tilbake til fjellet.
Der skal vi sove igjen, til trusselen fra abbiene kan håndteres.
Det er trygt. Det er veldig trygt.
- Det er den eneste måten. - Hvor lenge?
- 100 år? 100000 år? - Det er ikke avgjort ennå.
- Hva skjer så? - Vi bør dra til fjellet nå!
Det er mer enn tusen av dere. Vi må ha et system.
Gå hjem og vent på instruksjoner. Vi henter dere.
Pilcher og forskerne brukte flere tiår på å finpusse prosessen.
Den er helt trygg, med vulkansanden og svovelen som dreper bakterier.
- Er man død der inne? - Ikke død.
Vi slår deg av, så vi kan slå deg på igjen.
Jeg skal være der og se til at du er trygg.
Din søster, alle sammen, hvert skritt av veien.
Jeg vet at dette virker rart for noen av dere. Dere ble født her.
Dere kjenner ikke til noe annet enn Wayward Pines.
Jeg gikk mer inn og ut av kapslene enn noen andre. Mer enn Pilcher.
Sovende, våken. Våken, sovende.
Se på meg. Jeg er ikke skadet I det hele tatt.
Drømmer man der?
Iblant.
Vi har et problem.
Vi kjørte en drivstofftest I morges.
Vi er klare til start. Vi har noen tomme kapsler, om du har forslag.
Ti dager igjen. Takk, Christopher.
Har vi bestemt de nøyaktige posisjonene... Unnskyld.
Hallo? Det er meg.
Hva mener du?
Når?
Selvsagt.
Jeg er glad for at hun har det bra.
Hils så mye til Abigail og foreldrene hennes.
Skal vi flytte fram avgangen eller holde oss til skjemaet?
David? Vi har noen dager igjen.
Han var broa. Han var perfekt.
Beklager. Alle barn er perfekte hvis vi kan lære dem det rette.
- Du kan finne en annen. - Jeg slipper opp for tid.
Er du sikker på dette?
De tomme kapslene må lades. Vi tredoblet gjerdets spenning.
Vi har kjørt hele byen på atomreaktoren.
- Ikke noe er sendt hit. - Så de er ikke ladet?
Noen av dem er det. Noen av dem har ikke nødvendig kraft.
Hvis vi setter folk I dem, så overlever de ikke.
Hvorfor sjekket du ikke? Vi ga folk beskjed.
- Jeg testet så snart jeg kunne. - Hvor mange kapsler fungerer?
- Hvor mange liv kan jeg redde? - 571.
- Vi er klare. - Unnskyld meg?
- Vi er klare til å sovne igjen. - Dra hjem. Dere blir hentet.
Det er I orden. Vi venter her.
Jeg prøver å finne noe I haugene som kan være til hjelp.
Har du engang tenkt på hvor lenge du vil la alle sove, -
- eller tar du bare sjansen og se hva som skjer?
Du må slutte med det du gjør og gjøre noe annet.
Jeg trenger medisinske vurderinger av folkene I byen.
- Se over filene. - Av alle her?
Se etter helseproblemer. Hva med en rangordning fra 1-5?
På noen timer. Gjør ditt beste. Vi kan ikke evakuere uten det.
Du kan ikke få med alle, kan du vel?
Du vil vite hva slags form de er I for å bestemme hvem som skal dø.
Alle kapslene virker ikke. Vi kan ikke ta med alle. Drøyt halvparten.
Bare du og CJ vet det. Jeg må stå for utvalget.
Nei. Det må være et lotteri.
Det er det eneste rettferdige og etiske valget.
Det fins nødvendige mennesker.
- Som deg. Hva om du blir igjen? - Da godtar jeg det.
Det skader hovedhensikten.
Vi tar med første generasjon, men trenger folk med ferdigheter.
- For å bygge opp sivilisasjonen. - Ingen bråkmakere, altså.
Du trenger ikke min hjelp hvis det er så enkelt.
Jeg sier ikke at det er morsomt, doktor Yedlin.
Er hele første generasjon verdifull fordi de er unge?
Eller vurderer du dem ut fra intellekt, -
-fysiske evner og størrelse?
Ingen bråkmakere. Nei, sir.
Hvis du vil danne en komité og svare om tre måneder, så greit.
Da er vi alle døde.
- I mellomtiden velger jeg dem selv. - Ikke glem de defekte.
Jeg antar at du mener de fysisk handikappede og mentalt svekkede.
For deg er det vel den enkleste beslutningen.
Hvis noen er uvillige til-
- eller ute av stand til å formere seg, så er de jo defekte.
Det er enkelt, hva? Man kan det, eller så kan man det ikke.
Hvis da ikke den defekte er en du elsker.
Pilcher ville ikke tatt henne med. Hun kan ikke gjøre plikten sin.
Han ville etterlatt henne for å dø. Men det blir kanskje smertefritt.
Rebecca må treffe deg. Hun har sett over byggematerialene-
- og har noen grove anslag om hvordan det kan se ut når vi våkner.
Er alt I orden?
- Har du kommet noen vei? - Ikke ennå. Kerry?
Det er et problem med kapslene.
Vi kan bare ta med omtrent halve befolkningen.
Han foretar utvalget nå.
Jeg skal snakke med ham. Vi burde evakuere etter planen.
Vi stopper bare på et tidspunkt og sikrer døra, så er det gjort.
Du gjør bare det som skal til, ikke sant?
- Hva hjelper det å si noe? - De bør få vite det.
Hva har sannheten gjort for noen av oss? Det er liv eller død, doktor.
- Han tar ikke med de defekte. - Sa han det?
Jeg prøvde å si hvor verdifull du er, men du kjenner ham.
Han vil ikke høre.
Han gir deg en dødsdom. Det kan du ikke finne deg i.
- Jeg kan nok finne en måte... - Drep ham.
Det kan jeg ikke. Det skal jeg ikke.
Den triste ironien I Wayward Pines. Sult I hjel, eller bli spist.
Han elsker meg.
Han elsker Pilcher høyere.
Det vil være et slags grunnlag igjen for at byen skal få en base.
Men det fins utallige variabler, -
- som klimaforandringer og ulike skapningers utvikling.
- Er alt I orden, Jason? - Beklager.
- Jeg har bare mye å tenke på. - Selvsagt.
Å få alle opp hit. At de skal komme til orden.
Tusen mennesker flytter ikke seg selv.
- Jeg har hørt at du er gravid. - Det stemmer.
Vidunderlig. Det er den viktigste måten man kan bidra på, ikke sant?
Det er én måte. Den er viktig, ja. Men ikke det viktigste.
- Ifølge reglene er alt... - Vi har fått nok av reglene, Jason.
Ingen holder en pistol mot hodet ditt og tvinger deg.
Iblant må man følge hjertet.
Du har rett. Det må man.
- Jeg gjør det klart og kommer igjen. - Gå hjem en stund.
Treff ham og si adjø. Til byen.
Takk, Rebecca. Takk for at du fødte alt dette.
Takk for at du er en så produktiv innbygger av Wayward Pines.
Ha det, Jason.
Sykehuset setter pris på den gavmilde donasjonen, doktor.
Et offentlig sykehus har store behov, så vi kan diskutere navn.
- Men det mangler også utstyr. - Gjør det du syns er best.
- Doktor Pilcher... - Jeg må bare få papirene klare.
Hva som enn skal til for å få gjort dette I kveld.
- Noen styremedlemmer vil gjerne... - Jeg har ikke tid.
Jeg beklager. Jeg har en stram timeplan.
Jeg forstår det. Men moren vil treffe deg.
Jeg lover at det ikke vil ta lang tid. Hun er så ung.
Hun gir avkall på alt, doktor. Hun vil vite at sønnen er I gode hender.
Hun sover. Jeg kommer tilbake senere.
Nei, jeg er våken.
Hei.
- Jeg heter David. - Kerry.
- Går det bra med deg? - Ja.
- Du er... - Du ventet nok at jeg var yngre.
Ikke vær urolig. Jeg er bare med på...
Jeg er ikke faren hans. Jeg skal ikke oppfostre ham.
Det er et par I Texas. De er veldig glade.
Jeg har ikke tenkt på det.
Det forbauser meg, nå som jeg gjør det.
Jeg var vel så fokusert på å være gravid og føde.
Du er ikke fra Boise, er du vel?
Omaha? Missoula?
- Du eier en kjede bilforretninger. - Jeg er ikke fra Boise.
- Det er første gang jeg er her. - Da er du heldig.
Jeg er fra Scotch Flats, 5 mil unna. Født og oppvokst der.
Det er en liten by. Du har vel aldri hørt om den.
Den er en prikk på kartet. Hvis man stikker av, så finner de en igjen.
Jeg kjenner bare til én småby her I området.
Lindseyville? De har et kjøpesenter.
En annen.
Jeg håper at du ikke har noe imot det, men faren...
- Jeg beklager. - Det er I orden.
Jeg har kjent ham siden jeg var sju.
Men jeg kjente ham ikke ordentlig.
- Gjorde han deg noe vondt? - Nei.
Han prøvde å skade meg. Som stebroren min og faren min.
Men jeg lot dem ikke gjøre det.
Ikke vær urolig. Det var ikke noen av dem.
Dette er riktignok Idaho, men så forskrudde er vi ikke.
Ikke tenk for mye på fortiden, Kerry.
Vi trenger ikke snakke om den.
Det viktige er at du er sterk.
- Jeg merker at du er intelligent. - De kaller det slu og lur.
Jeg vet ikke om jeg er sterk.
Jeg vet hvordan man kan overleve. Jeg vet ikke om det er det samme.
De sterke pleier å overleve.
Men de saktmodige skal arve jorden.
Det kan nok diskuteres.
Angående pengene...
- Vi trenger ikke... - Nei, det er viktig.
Hva vil du bruke dem på?
Istanbul. Grand Bazaar.
Jeg vil høre bønneutropene ved Den blå moskeen.
Eller saltørkenen I Bolivia.
Regnet som trekkes inn I jorden igjen.
- Men først Paris. Har du vært der? - Ja.
Jeg har lest Proust. Det er kjedelig. Det er 12 bøker, -
- og han beskriver absolutt alt, men når han får det til...
Det var en bit av en småkake som satte I gang alt.
- Madeleinekaken? - Ja!
Jeg måtte slå opp hva det var.
Men minnene... overvelder ham.
- Bare av en bit av en småkake. - Ja.
Jeg vil ha sånne minner.
For å erstatte dem jeg har.
Først må jeg få meg et liv.
Kanskje du får et.
Til og med et annet.
Eller så forlater jeg aldri Idaho.
Fortiden.
Man bærer den med seg hvor man enn går, samme hva man gjør.
Man kan ikke flykte fra den eller kontrollere den.
Jeg vil alltid være meg.
Livets bok er allerede skrevet.
Tro meg, du kan være et annet menneske. Ha et annet liv.
Jeg tror ikke på det.
KONFIDENSIELT, BARE PILCHER
FØLSOM INFORMASJON
NAVN: KERRY CAMPBELL BARN FØDT 27.8. I BOISE
Hva?
VELLYKKET BEVARING MED KRYOTEKNIKK
TILDELT NAVN: JASON HIGGINS
Hei.
- Går det bra? - Nei.
Det er en vanskelig situasjon, men vi har en utvei.
Abbiene samler seg, men vi får alle til fjellet og sover.
Alle er trygge.
Hva er det, Jason?
Vi kan ikke ta med alle. Jeg kan bare ta med halvparten.
Vi kan ikke fortelle dem det.
Vi må få de utvalgte...
- ...til fjellet så snart som mulig. - Si meg hva du trenger.
Jeg er glad for at det er kjent.
Dette er ikke enkelt.
Hver eneste person, valget med å etterlate noen-
- til den skjebnen de vil få, er vanskelig.
- Jeg elsker deg. - Og jeg deg.
Du er den jeg kan dele alt med.
- Ingen hemmeligheter, bare tillit. - Alltid.
Derfor lurer jeg på hvorfor du ikke fortalte det.
- Fortalte hva da? - At du fikk barn.
- Doktor Yedlin var ikke sikker på... - Så det er sant.
Barnet flyttet til Texas. Det er 2000 år siden!
Pilcher ville ha meg. Han så noe I meg. Han valgte meg!
- Hva mer har du løyet om? - Ikke noe! Dem vi er nå, betyr alt.
Hvordan vet du at barnet havnet I Texas?
Hva snakker du om? Pilcher sa det.
Hva er det som foregår, Jason? Jeg er partneren din I alt! Si det!
Fortiden. Man bærer den med seg samme hvor man går.
Samme hva man gjør.
Man kan ikke flykte fra den eller kontrollere den.
Jeg vil alltid være meg.
Den er allerede skrevet. Livets bok.
Det er henne. Hun er den sterke partneren jeg trenger.
Hyggelig å treffe deg.
Jeg heter Jason Higgins.
Hallo, jeg heter Jason Higgins.
Kerry. Kerry Campbell. Jeg heter Jason Higgins.
Hyggelig å treffe deg.
- Hvor er jeg? - Det skjedde en ulykke I Chicago.
Chicago?
Jeg vet det. Jeg ber om unnskyldning.
Jeg...
Det er forvirrende. Du kommer snart til å forstå det.
Jeg beklager.
Oi.
Jeg beklager. Jeg pleier ikke å gjøre dette.
Du er bare så vakker.
Jeg ville være det første ansiktet du så da du våknet.
Ta det rolig. Du har vært slått ut lenge.
- Hvor lenge? - Vi kommer til det.
Det er god tid. Vi har verdens tid.
- Fortell meg alt. - Det skal jeg, Kerry.
Jeg skal fortelle deg alt og lære deg alt.
Alt skal bli bra nå. Du er trygg.
Du vil alltid være trygg. Stol på meg.
Walcott privatskole...
De ga deg god undervisning.
Tekst: Tor Hundstad www.sdimedia.com